Senterpartiet

Senterpartiets ideologi:
Senterpartiet har ikke en selverklært ideologi, men anser seg selv som et mellomparti i norsk politikk. Siden de er en stor forkjemper for den norske bonden og deres interesser blir de ofte kalt et agrarparti (eller bondeparti). Agrarpartiene har størst innflytelse i Norden og i de baltiske statene. Senterpartiet setter seg selv i det politiske sentrum, støtter oftest venstresiden eller de andre mellompartiene, grunnet uenighet med høyresiden i forhold til sentraliserings og tollpolitikk.

Historie
I 1896 ble den første norske bondeorganisasjonen, Norsk Landmandsforbund (Norges bondelag) stiftet. Denne organisasjonen var starten på partiet vi i dag kaller Senterpartiet, og formålet var at bøndenes krav skulle gjøres tydeligere. Det skulle også skapes allianser med representanter fra de to partiene Høyre og Venstre. På stiftelsesmøtet for organisasjonen ble det snakk om å skape et eget parti for de norske bøndene for å forbedre vilkårene for primærnæringen i Norge, eks. jordbruk, men fikk ikke nok støtte. I denne perioden vokste det også frem flere interesseorganisasjoner for primærnæringen og arbeiderklassen.

En av disse interesseorganisasjonene var Bondelaget. Den var best organisert og mest slagkraftig, men klarte ikke å få gjennomslag for sine hovedsaker hos de ledende partiene på Stortinget. På 1920-tallet var jordbruket i en nedgang, og bondebevegelsen var preget av misnøye. I 1920 ble Bondepartiet stiftet, og i 1922 var to representanter fra Norges Bondelag i styret til Bondepartiet.

Hovedsakene for Bondepartiet i de første årene:

•	Bedre vilkår for kornbøndene i Norge (kjent som kornsaken)

•	Støtte til nydyrking av jord

•	Lavere skatter for bønder

•	Bondepartiet stilte seg i opposisjon til den økonomiske liberalismen som rådet i både Venstre og Høyre, med krav om tollvern og statsstøtte til jordbruket, i tillegg til tollerstatning for fiskerinæringen.

I 1921 deltok partiet i sitt første stortingsvalg, og fikk 13,1% av stemmene, hvilket overrasket mange. Allerede i sin første stortingsperiode var Bondepartiet et å regne med, hvilket var veldig sjeldent i Norge og Europa. På 1920-1930- tallet gjorde Bondepartiet det bra, og det hadde blitt det sterkeste interessepartiet for primærnæringene i Norge. Partiet begynte også å utvikle sin egen politikk, en økonomisk politikk mye inspirert av John Maynard Keyes. Politikken var nå basert på en tanke om blandingsøkonomi (både staten og markedet skal bestemme priser.)

På landsmøtet 3. mai 1959 ble Bondepartiet omdøpt til Norsk Folkestyreparti, og navnet ble latterliggjort i pressen. Etter mindre enn en måned ble det holdt et ekstraordinært landsmøte, hvor det ble fastslått at partiet skulle hete Senterpartiet. Partiet var ikke lenger en fagbevegelse for bønder, men et selvstendig parti hvor politikken plasserte dem i det politiske sentrum mellom de borgerlige (til høyre) og sosialistene (til venstre.)

Kjernesaker:
«Nei til tvang»

Den største saken til Senterpartiet de siste årene har vært «nei til tvang». «Nei til tvang» handler om at lokalbefolkningen skal få lov til å være med å bestemme store avgjørelser i kommunene, som for eksempel om kommunene skal slå seg sammen med en eller flere nabokommuner. Senterpartiet mener at tidspresset Stortinget har gitt kommunene er for stramt til at lokalbefolkning for velge det de vil. Samtidig er de for desentralisering, som vil si at de er imot at man for eksempel fjerner små lensmannskontorer, for å lage større politistasjoner. Dette tar bort mye av de lokale ressursene, mener Senterpartiet. De mener også at man skal ha muligheten til å bo og arbeide der man selv vil.

«Ja til norsk mat»

Saken som Senterpartiet har jobbet for lengst må være «Ja til norsk mat». «Ja til norsk mat» har to hovedpunkter. Det første punktet er selvfølging at de vil ha mer kort reist mat i lokalbutikkene, det vil si at mer mat i matbutikkene er lokale produkter istedenfor utenlandske produkter. Senterpartiet mener dette vil skape arbeidsplasser og sikre bosetting, miljø og trivsel i lokalsamfunnet. Skal det drives med dyr, skal de selvfølgelig ha det godt. Det andre punktet av denne saken er å redusere antallet matavfall i norske hus. Allerede i 2015 har Senterpartiet lagt frem en plan der matavfallet skal bli halvert innen 2026. Den dag i dag går 1 av 4 handleposer i søpla. Senterpartiet vil også verne matjord i Norge, sånn at neste generasjon også kan nyte den gode norske maten.

Skolepolitikk:
Senterpartiet vil gjøre skolen gratis slik at alle har mulighet til å delta i fellesskapet. For dem er det viktig at den offentlige skolen er sterk, gir kunnskap og bidrar til utvikling så alle elever får utnyttet potensialet sitt. De vil sørge for en variert undervisning som gir alle en utfordring.

Trivsel i skolen er et viktig punkt for partiet, både blant lærere og elever. De vil ha gode skolebygninger med mulighet for alternativ undervisning. De vil forbedre skolebygningene slik at de følger lovverket for inneklima.

De ønsker en "desentralisert skolestruktur" der undervisningen skal utnytte lokale fortrinn og samarbeide med nærmiljøet. De ønsker skolen skal ha verdier som likestilling, likeverd, ytringsfrihet, demokrati og vår kristne og humanistiske kulturarv.

Partiet vil også sørge for at barn og ungdom skal ha en trygg skolevei. Ved å bygge gangfelt og sykkelstier vil flere også bruke sykkel fremfor bil.

Skattepolitikk
Hoved prinsippet til Senterpartiet når det gjelder skattepolitikk er skatt etter evne. Det vil si at lavinntekter beskattes mindre, og høye beskattes mere. De vil også sette opp avgiften på luksus og miljøforurensende produkter.